Author: Petr Marek
Company: Home

O pravdě
Jistebnický kancionál (kolem r. 1420)

1.
Pravdo milá, tiežem tebe,
pročs od nás vstúpila do nebe?
Komus nás poručila?
Tiežem tebe Pravdo milá!

2. 
Pravda k tomu odpovědě:
"Milý synu, toť povědě,
neviem se zde kam podieti,
žádný mne nechtěl přijieti.

3.
Já kdež sem se bydlu nadála,
tam jidech, ano již přitáhla
Křivda vóbec všecky k sobě,
tepruv tehdy steščech sobě.

4.
I jidech tam ku papeži,
k němužť každý vóbec běží,
i počech na něm žádati,
by mi ráčil radu dáti,

5.
kterak bych Křivdu přemohla,
ješto u mé věno sáhla.
Papež odpovědě k tomu:
Jáť nemám prázdnosti k tomu,

6.
poručím te kardinálóm,
rúče beř se v jich tam dóm,
ať poradie i pomohú,
cožť oni najlépe mohú.'

7.
Učinich jeho kázanie,
brách se já tam mezi ně,
mniec, bych mohla tam prospěti,
proti Křivdě konec vzieti.

8.
Když tam mezi ně přijidech,
tepruv tesknosti dojidech,
otáza mne jeden z nich,
jsa v černé kápi jakžto mnich:

9.
,Pravdo, proč si ty sem přišla, co zde chceš,
proč před nás cestú nejdeš?
Chceš-li sobě konec vzieti,
musíš mnoho zlatých mieti.'

10.
Druhý podlé něho sedě,
otpovědě, na mě hledě:
,Pravdo, zde konce nemáš,
když nám dosti zlatých nedáš."

11.
Pravda tak smutně stojéci,
žádného se nebojéci,
otpovědě velmi tiše
a řkúc: "Ano, svatá říše

12.
ot vás kněží v zmatek přišla,
Viz jich nemúdrého smysla,
kterak divným během běžie
kardinálští ti knežie!

13.
Učinili dva papeže,
ihned k tomu dva ciesaře,
pro jich nemúdré volenie
svatú cierkev, říši plenie.

14.
Tuť se Boha nic nebojie,
jedno nepokoje strojie,
ovšem Pravdy nemilují,
ustavičně Křivdě holdují.

15.
Odtud jidech na vše strany
mezi kniežata i pány,
hledajíc sobě bydla,
naliť jsú všudy osidla.

16.
Nerodichuť na mě dbáti,
kázachuť mě se psy vyhnati,
shledachť tu mnoho neřádu,
toť vše běží mladú radú.

17.
Dřěvní kniežata i páni
vedli ctné, počestné rady,
prospievali u milosti
i nebylo také zlosti,

18.
jakožto nynie jest pohřiechu.
Já jsem Pravda všudy v smiechu;
neviem se již kam podieti,
musímť na se kápi vzieti,

19.
zda tu pokoje poživu
a přemohu Křivdu lstivú.
Když prijidech do zákona,
radoštěmi srdce vstona,

20.
a řkúc: ,Mněť lepšieho nenie
viece do mého skončenie,
než při zákoně ostati
a tu život dokonati.'

21.
Ale než měsiec pominu,
tak mi tu dáchu vinu:
,Pravdo, zde se nám nehodíš,
v naší řehole nám škodíš.'

22.
Odtad jidech mezi měšťany,
rozbich tu své krásné stany,
Nemožech nic znamenati,
bychť mohla s kterými ostati,

23.
ano chudí všudy pláčí,
ktož móž lépe, ten je tlačí;
kdež sem byla na vše strany,
v tom shledach i měšťany.

24.
Odtad pak jidech k sedlákóm,
k jich farářóm i k jich žákóm,
ano tu závisti mnoho.
Ihned se brach přič od toho.

25.
Kdež jsem byla po všem světě,
tak staří jakožto dietě,
žádný mne nechtěl přijieti,
tepruv rozbich v nebi sieti.

26.
Tuť se mé bydlo dokona,
když přijidech do toho zákona,
i do té nebeské radosti,
jiežto mají zbožní dosti."

27.
Uslyš, Bože, naše hlasy,
daj nám na věčné časy
s sebú bydlo, na tě zřiece
a tě s anjely chváléce!